Text: Djmange
www.SweSub.nu - Dina texter i höstmörkret!
De här också.
- Har du växel? - Inte så mycket.
POLYTECHNIQUE
- Hejdå. - Hejdå.
Förlåt för misstagen. Jag hade bara 15 minuter att skriva det här.
Skulle du notera om jag begår självmord idag det är inte av ekonomiska skäl-
-jag har väntat tills jag tömt alla mina ekonomiska medel, även vägrat arbeten-
men av politiska skäl.
Jag har beslutat skicka feminister, som förstört mitt liv, till deras skapare.
I 7 år har livet inte gett mig nån glädje...
Och är uttråkad, jag har beslutat att sätta stopp för de här satkäringarna.
Jag försökte i min ungdom att komma in i försvarsmakten som officersaspirant-
-som skulle ha tillåtit mig möjligheten att komma åt vapenarsenalen-
-och inleda Lortie i en räd.
De vägrade pågrund av att jag var asocial.
Därför var jag tvungen att vänta tills den här dagen med att utföra mina planer.
Under tiden fortsatte jag med mina studier på måfå-
-för de intresserade mig aldrig riktigt att i förväg veta mitt öde.
Vilket inte hindrade att få bra betyg trots min policy att inte lämna in läxor.
Och bristen på studier innan examen.
DECEMBER 1989
Även fast medierna kommer märka mig som en "galen mördare".
Jag anser mig själv som en rationell individ.
Som har drivits att ta till extrema åtgärder genom ankomsten av döden.
Varför framhärda att existera bara för att behaga regeringen?
Vara en bakåtsträvande tänkare av naturen, utom när det gäller vetenskap.
Jag har alltid varit rasande på feminister.
De håller fast vid kvinnors förmåner-
-som billig försäkring, mammaledighet, preventiv ledighet-
-medans de drar nytta av männens.
Det är således sant att om de olympiska spelen tar bort män-kvinnor skillnaderna-
-skulle det enbart vara kvinnor i de eleganta grenarna.
Feministerna kämpar inte för att ta bort det hindret.
De är opportunistiska som aldrig saknar vinst av kunkapen som samlats av män.
De försöker alltid misstolka dem varje gång de kan.
Härom dagen hedrade de män och kvinnor som kämpade på slagfältet under världskrigen.
Hur kan det vara så när kvinnor inte var tillåtna att gå ut på slagfältet?
Kommer vi att höra om Caesars kvinnliga legioner och galärslavar-
-som naturligtvis tog upp 50% av raderna i historian, fastän de aldrig existerat.
Bara genom att startat ett krig.
Ledsen för det här alltför kortfattade brevet.
- Val? - Ja.
En adiabatisk transformation.
Är det isentrop när den är reversibel eller irreversibel?
Reversibel.
Jag minns inte de grundläggande begreppen. In i ena örat ut genom det andra.
Tänk bara på elastisk.
Entropin är konstant, därför är den reversibel.
Som ett gummiband.
Den var fin. Vill du ha jobbet, så får du det.
Jag har inte kunnat läsa Sylvain. Och jag kan inte avsluta mitt labb.
- Hej, Jeff. - Lite tidigt att strippa, va?
- Är du färdig? - Nej.
- Kommer du fortfarande till festen? - Jag vet inte.
Jag kommer att studera. Låt mig få veta hur det gick, okej?
- Okej. Tack. - Lycka till!
Mamma, tyvärr var det oundvikligt.
Hej, kompis!
Hej.
Fan också!
Min arbetsuppgift. Fan också!
Valerie Dompierre?
INTERVJURUM
Valerie Dompierre.
- Maurice Martineau. - Hej.
- Är du här för praktikplatsen? - Ja.
- Det är ovanligt. - Vad menar du?
Att du väljer maskinteknik?
Kvinnor bruka välja väg- och vattenbyggnad. Det är enklare.
Det är en passion för mig. Alltid varit min dröm att arbeta inom det här.
Jag menade att det är lättare att bilda familj.
Vi söker kandidater som inte kommer att sluta...
Och? och vad? Vad säger du?
Ingenting. Vad skulle jag kunna säga?
Jag vet inte, Val. Att din karriär kommer först.
Att du inte vill ha barn. Vad som helst.
- Fick du jobbet eller inte? - Är inget jobb. Utan en praktikplats.
Jobb, praktik. Det är samma sak.
Hursomhelst, jag fick det.
Du har ett jobb! Inser du vad det betyder?
- Du verkar inte särskilt glad. - Jag är glad.
Men vad?
Vet att om jag berättade att jag ville ha barn, skulle jag inte ha fått det.
Det är som om han berättade att min utbildning bara var dumt.
Han var så nedlåtande.
Du, gaska upp dig.
Ta inte åt dig av honom. Du jobbar stenhårt. Och dina betyg är fantastiska.
Han kan dra åt helvete!
Ja, åt helvete med honom.
- Hej, tjejer. - Hej.
Kan du hjälpa mig? Jag kan inte det här. Kan jag få låna dina anteckningar?
- Javisst. - Tack.
- Lektionen är om 15 minuter. - Vi ses där.
Kommer det ta lång tid?
Nej.
Varsågod.
Nästa.
Kan jag hjälpa dig?
Vi kunde definiera entropi som ett mått av störningar i ett system.
Varje system som omfattas för påfrestningar av den yttre miljön-
-genomgår en omvandling som resulterar i obalans. Och en överföring av energin.
Exempelvis vatten i en kastrull på spisen som börjar bubbla förvandlas till ånga.
Om vi lägger ett lock på kastrullen.
Lyfter ågan locket, och bubblorna faller tillbaka. För att lyftas om och om igen-
-tills inget värme eller vatten finns kvar.
På mikroskopisk nivå, den här överföringen av energin-
-resulterar i ökad molekylär jäsning, som vi kallar entropi.
Förlåt.
Ordern kan inte återställas förrän maximal entropi uppnås.
Missade jag nåt?
Nej, vi började precis. Har du mina anteckningar? Tack.
- Är du färdig? - Nästan.
Tyst där bak, tack.
På en mer metafysisk nivå.
Universella entropilagen säger att varje enskilt system som lämnas ensamt-
-är oundvikligen avsett till irreversibel nedbrytning ända till självförstörelse.
- Allihopa sluta med det ni gör. - Kom tillbaka när lektionen är över.
Dela på er. Tjejer till vänster, killar till höger.
Jag sa dela på er!
Killar till höger, tjejer till vänster!
Okej, killar ni kan gå ut. Tjejer, ni stannar här.
- Jag sa rör på er! - Fortsätt! Gå utanför... Ut! Ut!
Du, hallå!
En kille tog precis alla tjejer som gisslan! Du måste ringa polisen!
En kille tog tjejerna som gisslan på andra våningen! Ring polisen!
- Skojar du? - Nej, skynda dig!
Ge er iväg!
Allt kommer bli bra.
Förlåt!
Sätt tryck på såret.
Jag är strax tillbaka.
Tack.
En ambulans är på väg.
Fan också.
Jag är strax tillbaka.
Du, Jeff! Vill du ha en öl?
Älskling!
Vilken trevlig överraskning!
Hej, mamma.
- Mår du bra? - Ja.
Det är trevligt att få träffa dig.
Jag är verkligen glad att du kom.
Du borde komma oftare.
Din faster Simone frågade efter dig.
- Hur är det med henne? - Bra.
Det ser ut som att Claude och Martin kommer på middag den 24:e.
Har du planer för julen?
Inget ännu. Tentorna sjuts upp till mitten av januari.
Din pappa kommer fortfarande ha sin nyårsfest. Dina bröder kommer vara där.
- Tänker du gå? - Jag vet inte.
- Vad tänker du göra? - Det vanliga. Du kan komma om du vill.
- Låter bra. Jag borde gå tillbaka nu. - Stannar du inte på middag?
- Tänker du inte sova här? - Nej, Jag måste studera.
Om du behöver nåt, så vet du att jag finns här.
Tack.
Jag oroar mig för dig.
Du oroar dig alltid.
Dela på er. Tjejer till vänster, killar till höger.
Jag sa dela på er!
Killar till höger, tjejer till vänster!
Okej, killar ni går ut. Tjejer, ni stannar här.
- Jag sa rör på er! - Vi löser det här utanför. Ut!...
Vet ni varför ni är här?
Nej.
Ni ska bli ingenjörer.
Ni är ett gäng feminister. Jag hatar såna.
Det är inte sant. Vi är inte feminister. Vi har aldrig kämpat för det.
Jag kan inte röra mig.
Jag ska hämta hjälp.
Nej!
Vi måste spela döda.
Tyst. Han kommer tillbaka!
Blunda.
Jag är så ledsen, Val. Jag borde ha stannat kvar.
Det är inte ditt fel, Jeff.
- Mår du illa? - Jag har ont i magen.
Har du mardrömmar igen?
Hallå pappa, hur mår du?
Som vanligt.
Eric har det bra. Han blev precis befodrad... Han är mycket lycklig.
Jag har det bra.
Och mamma, hur är det med henne?
Nej, ville bara höra hur ni hade det.
Inte förrän i september åtminstone.
Nej, nej. Pappa? Pappa, jag hör dig inte. Det bryts.
Nej, jag ringer dig till helgen ändå. Okej, jag älskar dig. Hejdå!
När jag skriver det här brevet, vet jag att det aldrig kommer att läsas.
Vi känner inte varandra men vi har ett nära band.
Jag skriver idag, för att det här är andra gången i mitt liv som jag är rädd.
Första gången var när jag mötte din son.
Din son öppnade mina ögon, för hur mycket hat kan det finnas i den här världen.
Och det märkte mig för livet.
Han är död, och jag lever.
Han är fri, det är inte jag.
Alla säger åt mig hur stark jag är.
Jag har fått nog av det.
Ibland vill jag skrika från hustaken om hur jag blivit sårad, inte bara fysiskt.
Jag vill krypa ihop i en boll och gömma mig.
Varje dag tänker jag på Stephanie som dog i mina armar.
Jag tänker på alla mina vänner som dog och skadades den dagen.
Jag tänker på kvinnorna i alla åldrar som var sårade i själen.
Allt det här tänkandet, tynger mig. Och jag är trött att bära på den här vikten.
Kärleken har skänkt mig en gåva.
Ett barn som växer inuti mig.
Jag vill av hela mitt hjärta att barnet ska vara lyckligt, men jag är rädd.
Och jag är trött på att vara rädd.
Jag måste lära mig att ha tron igen, och ge livet en andra chans...
...så att jag kan stå på egna ben.
Och det kommer jag att göra.
Om det blir en pojke, ska jag lära honom att älska.
Om det blir en flicka, ska jag berätta för henne att världen är hennes.
TILL MINNE AV:
Text: Djmange
www.SweSub.nu - Dina texter i höstmörkret!